biblijskifilmovi.com
POSLEDICE
Doviđenja. Doviđenja, prijatno. Doviđenja.
Doviđenja. Pozdrav, prijatno. Doviđenja.
VARŠAVA, POLJSKA. AERODROM.
Taksi do grada, gospodine? - Ne.
Taksi do grada? - Ne, hvala.
Može li do centralne stanice? - Naravno, gospodine.
Došli ste ovim letom u 11:50h iz Čikaga?
Molim? - Došli ste ovim u 11:50h iz Čikaga?
Da.
Dugo ste tamo?
20 godina... skoro.
Kako se tamo živi?
Ljudi svašta pričaju, jedni kažu dobro, drugi loše.
Zato vas koji sletite onim u 11:50h, uvek pitam, kako živite?
I šta Vam kažemo, u procentima? - Otprilike, pedeset-pedeset.
Mada, većina je zadovoljna. A Vi, Vi niste zadovoljni?
Poštenom Poljaku nije lako tamo da zaradi neki dolar,
toliko mogu da Vam kažem. Kad stižemo na stanicu?
Za 7 minuta. Kad imate voz?
U 14:05h.
A gde idete?
Kod brata.
Dobro veče, gospodine. Izgubili ste se?
Ne, samo sam malo pre ovde ostavio svoju torbu, a sad je nema.
Nisam usput video nikakvu torbu, mada, iskreno, nisam ni gledao.
Kako to "nema"?
Spustio sam je, ušao u šumu, i kad sam izašao nije je bilo.
Čudno... A gde ste krenuli u ovo doba noći?
Kod Jozefa Kaline... to mi je brat.
Kalina? Znači Vi ste njegov brat iz Amerike?
Tako je. - Ja sam narednik Novak.
František Kalina.
Nisam bio tu kad ste otišli, ali sam čuo par stvari.
Upadajte, ja ću Vas odvesti.
Na stanici nije bilo nikog. Čuo sam nešto u šumi, pa sam ušao da proverim.
Sigurno neki turista, meštani noću ne idu u šumu. A i zašto bi?
Turisti prave svakakve gluposti, ja da Vam kažem.
Imate puno turista? - Danas svi izdaju sobe.
Doduše, svi osim vašeg brata i Malinovskog.
I ne prijavljuju sve, ja da Vam kažem, ali meni ništa ne promakne.
Ljudi uvek žele da zarade još neki dinar.
Malinovski su oduvek bili priča za sebe.
Malinovski, da... A i vaš brat se skroz promenio od kad je Jola otišla.
Dođite sutra do stanice pa ćemo da napišemo prijavu.
Ne bih da Vam pravim nevolje.
Ni ne mislim da istražujem, ali ako se negde pojavi...
moći ćete da dokažete da je vaša.
Ko je?
Šta će ti ta sekira, Joža? - Zgodnija je od kose.
Franek, jesi li to ti?
Izvoli.
Brate...
Kako su Jola i deca?
Dobro su, žive sa mnom. Šarlin joj pomaže oko dece.
Dođi. Šta si se ukipio?
Gde ti je prtljag? - Ili sam ga izgubio ili mi je ukraden.
Ukraden? Gde? Na stanici?
U šumi... - Beži, džukelo!
Ništa se nije promenilo...
A šta je trebalo da se promeni? Nije ti ovo Amerika, ovde se ništa ne menja.
Hoćeš čaj? Danas nisam pravio večeru pa nemam nikakvih ostataka.
Jeo sam na stanici. Jozek, prestani da se maltretiraš sa tom vatrom.
Reci mi, zašto te je Jola ostavila? - Nije ti rekla?
Ništa mi nije rekla. Pitao sam je par puta, pa sam odustao.
Šta je bilo? - Ubij me, ako znam.
Je l' ti rekla da ne može više da bude sa mnom?
A je l' bi mogla? - Meni je i ovako dobro.
Zašto si ti došao?
Zašto je ona morala da dolazi čak u Ameriku, umesto da je otišla kod majke?
Piće?
Hoćeš ti? - Ne pijem.
A jesi li pio pre nego što je Jola odvela decu?
Hoćeš da ti namestim krevet? U dečijoj sobi...
Namestiću sam.
Jozek, jesi li uradio nešto Joli ili deci? Iskreno mi reci.
A šta ti misliš... brate?
Sigurno se nešto desilo čim je Jolka zapucala čak u Ameriku.
Šta je bilo kad si ti otišao? Ja sam bio klinac, otac invalid...
i ostavio si majku da se sama brine o farmi na osam hektara.
Šta je tada bilo... Franek? - To je drevna istorija...
Sutra ću ti pokazati koliko drevna...
Šta je to? - Znam isto koliko i ti.
Neke budale...
Ove godine imamo puno turista. - Turista?
Da sam došao na sahranu ne bi me više pustili da izađem iz zemlje.
Uzeli bi mi pasoš, možda bi me i u zatvor strpali...
Pa šta? Nisi došao da sahraniš roditelje, ni oca, ni majku.
Njima se pravdaj. Ja mogu da ti progutam to za pasoš. Ali oni?
Oni su mrtvi. - Možda za tebe.
Jozek, stani. Izvini. Pričam sa njima svaki dan.
Još ništa nije gotovo.
Ako Bog ne sredi stvar, naša kongregacija hoće.
Kalina, opameti se!
Mogu li? - Naravno. Dva zlota.
Imate li "Vilis"? - Ne, samo ovo što ovde vidite.
Doviđenja. - Doviđenja.
Došao si kod Kaline? - Da vidim brata.
Vi ste Suds, kovač, zar ne? - Iz Amerike?
Iz Čikaga.
Stari Olejnik je tamo umro. - Davno je to bilo.
Stari Olejnik je odmah posle rata otišao sa Amerikancima,
ja sam otišao neposredno pre nego što je Jaruzelski proglasio vanredno stanje.
Video sam Olejnikovu decu, pravi Amerikanci.
Jedva natucaju poljski... - Koliko dugo te nije bilo?
20 godina.
Nisi došao ni roditeljima na sahranu?
Nisam.
Jesi li video brata?
Sad smo bili zajedno na groblju. Nije ovuda prošao?
Mogao bi brata da povedeš sa sobom nazad u Ameriku.
Jozeka? Nije Amerika za njega.
Morate da budete mladi da biste otišli u Ameriku. To je zemlja za mlade.
Pomozi bratu, za to braća služe.
Deda!
Zašto? Ne ide mu sa farmom? - Njegova farma mene uopšte ne interesuje.
A šta onda?
O čemu se radi?
Ne znam, ali ja bih poslušao Sudsa.
Tvom bratu nije ovde mesto.
Pored toga, žena i deca su mu već tamo, shvataš šta hoću da kažem?
Došla je samo na leto.
Ono što znam, znam.
Gospodine Kalina! Možete li da dođete... zbog prijave?
Orao nema krunu.
Imate oštro oko, a?
A kad su Vam ukrali torbu, to niste videli?
Nisam imao ništa vredno...
Sigurno iz Amerike niste došli praznih ruku.
Sve važno je bilo kod mene.
Vacek... napisaćeš prijavu.
Opišite mu izgled torbe i recite njen sadržaj.
Samo malo, šefe, da nađem obrazac.
A moj brat Jozek... - Šta sa Vašim bratom Jozekom?
Da li ga seljani vole?
Gospodine Kalina, jeste li danas pili ispred radnje?
Pomaže Bog... - Bog Vam pomogao, oče.
Vladek, imaš malo vremena?
Odmah se vraćam.
Šta je to?
Šefova naredba da se vašem bratu naplati kazna zbog...
oštećivanja državnog puta.
Ljudi su hteli da ga linčuju. Da nije bilo Novaka...
hoću reći, šefa, sam Bog zna šta bi bilo.
Koji je to put? - Onaj ka staroj kožari.
Dobro jutro. - Dobro jutro.
Videla sam Vas ispred prodavnice. Pričali ste sa mojim dedom...
Vi ste Sudsova unuka? Mislim, kovača Sudeckog.
Moj deda više nije kovač. Više nema konja.
Da li iko ovde ima posao? - Imam ja. Radim na klinici u Gurovki.
Došli ste iz Amerike? Jeste li videli Jolu? - Poznajete je?
Dovodila je decu na kliniku, tako smo se upoznale.
Kako je? - Dobro je.
Da li Vam je rekla, zašto je iznenada otišla u Ameriku, bez mog brata?
Nisam znala da odlazi, dok ljudi nisu rekli da je uzela decu i otišla.
Mislim, za takve stvari su potrebne pripreme...
odlazak u Varšavu po vize i sve to.
A šta je sa putem? Sa ovim putem za koji je moj brat optužen da ga je oštetio?
To je drugi put, malo dalje. Dođite, pokazaću Vam.
Još malo pa smo stigli.
Šta to znači "oštetio"? Da nije imao neku nesreću?
Ljudi kažu da je povadio i odneo makadam.
Odnosno, da ga je negde odneo, nisam sigurna.
Moraćete da pitate brata ili šefa policije.
Ne shvatam, odneo je makadam? Zašto? - To je ovde.
Ja moram da idem. Kad se budete čuli sa Jolom, recite joj...
da je Justina pozdravila. U redu? - Hoću.
Hvala, gospođo.
Daj da ti pomognem. - Još znaš kako?
Jozo... šta je sa tim starim putem za kožaru?
Isprljaćeš se. Ti seci a ja ću da bacam seno.
Moram da odem u Gurovku da kupim nešto za oblačenje dok mi ne nađu torbu.
Oni? Neće ti ništa naći.
Idem i ja sa tobom. Moram da završim neka posla.
Zašto si upropastio put?
Dobro ti to ide...
izgleda da ni u Americi ne radiš u kancelariji.
Gulim azbest. U Americi, Poljak ili guli azbest ili radi na rušenju.
Nijedan Amerikanac to neće da radi, ali pošto i to mora da se završi,
prihvatiš i ne razmišljaš mnogo.
A zašto oni neće?
Amerikanci? Zato što Jevreji drže monopol u građevinarstvu,
Amerikancima je taj posao ispod časti pa puštaju druge da ga rade.
Pored toga, opasan je i ne žele da se njihovi ljudi razboljevaju.
A rušenje?
Kažu da od azbesta dobijaš rak.
Rak na plućima.
A šta je sa rušenjem?
To je druga priča.
Dobro, zar nećeš sve da mi ispričaš?
Moramo da uhvatimo autobus u 14h, jer u suprotnom nećemo moći da se vratimo.
Kako hoćeš. Samo da znaš, ja sam došao da pomognem.
Ako si hteo da pomogneš nisi trebao ni da odlaziš.
Šta hoćeš da kažeš, da su roditelji zbog mene umrli?
Bili su stari. Pre ili kasnije, svakom dođe sudnji čas, Jozek.
Slobodno se odmori... dosta si mi pomagao.
Gubi se!
Jako mi je žao gospodine Kalina, ali ne možemo da Vam odobrimo kredit.
Ne možete? Nećete, bolje reći.
Stvarno bismo voleli ali imamo problem sa vašom kreditnom sposobnošću.
Gospodine direktore, moj zahtev je sasvim uobičajen.
Želim kredit od 50.000 i zalažem farmu koja vredi 650.000. U čemu je problem?
Znate, nije to tako jednostavno. Da bismo farmu prihvatili kao zalog,
morate imati čiste papire o vlasništvu, što kod Vas nije slučaj.
Ako je tako... ovo je moj brat koji je suvlasnik i živi u Americi...
i može da potpiše potrebne papire. Frano, pokaži direktoru pasoš.
Drago mi je, gospodine, ali to nema veze sa Vama...
već sa pravom vašeg pokojnog oca na to imanje.
Znate, nije imao prava da ga prebaci na Vas,
zato što ga je, budimo iskreni, stekao bez potrebnih papira.
Ali, i naš otac je podigao kredit u vašoj banci.
Vremena su se promenila, gospodine Kalina.
Kako to mislite da nije razjašnjeno pravo našeg oca na to imanje?
Tu zemlju je dobio tokom agrarne reforme. - Tačno.
Predlažem da to sve raščistite u katastru.
Otvaraju tek u ponedeljak ujutro.
Šta da radimo? Moramo da sačekamo do ponedeljka.
Idem do radnje. Gde ćeš ti biti? - U kafani. Prijalo bi mi jedno pivo.
Za koga navijaš, seljo? Za Start ili Vislu?
Nešto te muči?
Muči me to što ne znam za koga navijaš.
Oduvek navijam za Leh.
Za Leh? Leh iz Poznanja?
Ne, za Leha Valensu.
Zdravo! Ima li koga?
Beži, vrištaću! - Jozek... šta je bilo?
Dobro sam. Samo mi nos krvari. Preživeću. Imaš maramicu?
Ovo je prvi put da se ovako nešto desi. Ne znam šta im bi.
Znate ko je to uradio? - Naravno da znam. Rade dole u pilani.
Do sad nisu pravili nikakve probleme. Sigurno je vaš drug nešto rekao.
Nemoguće. Moj drug nikad ništa ne govori. Nikome.
Hoćeš da znaš?
Idemo na mamino polje... - Tako je.
Tamo je zemlja dobra, jesi li posejao pšenicu?
Malo...
Gospode Bože, šta je to? - Kamenje.
Kakvo kamenje?
To je kamenje koje sam izvadio sa puta i sa još nekih mesta...
Sve sam ovde doneo. - Zašto?
Ne znam, mislio sam da tako treba.
Koliko ih ima? - 328.
Sve si sam doneo? - Da.
Na naše polje? - Zato su još tu.
Odakle ti sve ovo?
'98. kad je poplava odnela glavni, opet smo počeli da koristimo stari put.
Kad smo ga raščistili pronašli smo ovo kamenje.
Za vreme rata Nemci su srušili sinagogu i staro jevrejsko groblje.
Nadgrobne spomenike su koristili da ojačaju put od stanice do kožare.
Stajalo je tamo do '55. kad je okrug napravio novi put.
Kad je napravljen novi put, ljudi su zaboravili na kamenje. Do poplave.
Mislio sam da nije u redu...
Sve si ovo doneo sa puta?
Ne. Dosta sam ih pokupio i sa tuđih farmi.
Koristili su ih kao pragove, radne površine, za popločavanje.
Filipovski je čak jedan držao u svom toaletu.
Ostrovski je ovaj koristio kao radni sto.
I dao ti ga je, tek tako? - Kupio sam ga... za 300 zlota.
Većinu sam kupio.
Filipovski nije hteo svoj da proda pa sam mu odneo tokom noći.
I svaki si platio 300 zlota? - Zavisi...
Većinu sam dobio za 100 po komadu, neke za 200, neke za 80...
Recimo, 200 po komadu. To je oko 70.000 zlota.
Manje...
Gospođa Brajda, ćerka Isaka iz Kobrina...
Kobrin? Zašto li su se njeni preselili ovako daleko?
Ali, sve je na jevrejskom.
Kad sam počeo da ih skupljam, interesovalo me je šta piše,
pa sam iz nekih predratnih knjiga naučio njihovo pismo. To je hebrejski...
Jozek... šta ti je sve ovo trebalo? - Radoznalost, pretpostavljam...
I ovaj tvoj hobi...
To mi nije hobi. Morao sam, to su bili ljudi...
Ješe? - Jevreji.
Nisam tako mislio. Šta kažu seljani? - Kažu da sam lud.
Najgore od svega je što je i Jola stala na njihovu stranu.
Naročito kad sam počeo da ih kupujem... Šta sam trebao, da ih kradem?
Jesi si mi brat, Jozek, ali, moram ti reći da je imala pravo.
I sad ja čuvam tvoju ženu i tvoju decu!
Hoćeš slanine? - Hvala.
I zašto si to počeo da radiš? - Ubij me ako znam.
Mnogo toga nije u redu, ali ipak živimo s tim jer ne možemo ništa da ispravimo.
Ali, ja mislim da su neke stvari mnogo gore od drugih.
To je kao kad na ulici vidiš pijanicu kako leži i prođeš pored njega...
jer pomisliš, "Pijan je" a uz to imaš i gomilu svojih problema.
Ali kad vidiš dete da leži, nećeš proći. Razumeš?
Nastavi.
Nemci su uništili groblje i šta sam ja tu mogao kad ni rođen nisam bio?
Popločali su put nadgrobnim spomenicima i to nikako nije u redu,
ali ja ni to nisam znao.
Ali kad su ljudi počeli da pričaju...
kako će da asfaltiraju stari put pomislio sam, nema šanse!
Prvo sam se nadao da će opština nešto da preduzme,
a onda sam video ljude kako se vozikaju tim putem,
svi presrećni kako je lep i čak... - Sve ja to razumem, ali zašto ti?
Mi nikad nismo imali ništa sa tim Jevrejima.
Već sam ti rekao, ubij me ako znam.
Loše sam se osećao. Stalno sam mislio, "Ovo nije u redu."
Šta kad bi neko uzeo spomenik naših roditelja...
i stavio ispred crkve da ljudi brišu blatnjave cipele?
Jozo, ali ovo su totalni stranci. Čak nisu ni naš narod.
Da ne pominjem da su već 100 godina mrtvi. Tvoja porodica je živa.
Zašto ona da pati zbog nekih jevrejskih gluposti?
Znam da nije najbolje, ali sam morao to da uradim.
Upoznao sam dosta Jevreja u Čikagu. To je takav narod da...
Šta ti je značilo ono za crkvu?
Otkrio sam da je neko kamenje postavljeno oko zvonika.
Jozek, nemoj ni slučajno. - Zašto?
Sveštenik nema ništa protiv. Rekao je da mogu da ih uzmem.
Mlađi nije oduševljen, ali njega niko ne pita. Stariji je na mojoj strani.
Nemoj to da radiš. - To nije u redu, kako ne shvataš?
Loše će se završiti, ja kad ti kažem. A šta je sa drvosečama, a?
Misliš da su te prebili bez razloga? - Ma daj, to je bilo zbog fudbala.
Hteli su da znaju za koga navijam. - A ti si im rekao za Makabi iz Tel-Aviva.
Bili su pijani i tražili su problem. To je sve.
Zašto bi baš ti, od svih ljudi brinuo o njihovim mrtvima?
Brate, i sam znaš, da više nema ko da brine.
Znate gde je Kalinina farma?
U našem selu se niko tako ne zove.
Probajte u Vojtovki, mi se ne petljamo mnogo sa njima.
Vojtovka je u suprotnom pravcu. Idemo tamo.
Hvala...
Malo više, Viću, iza tebe ima još mesta.
Slava Bogu, oče. - U vekove vekova, sine.
Vi ste gospodin Kalina, iz Amerike? - Taj sam. Hteo sam da popričamo.
Izvolite. Jeste li se vratili za stalno?
Ne. Došao sam samo preko leta da vidim brata.
Vi ste ovde a vaša snaja je u Americi...
Izgleda da smo zamenili mesta.
Vi ste mi dali prvo pričešće, oče.
Od tad ima sigurno, koliko... 30 godina?
To je bilo prve godine kad ste došli kod nas.
Ima od tad 33 godine.
Kako vreme leti... kako leti.
Oženio sam vašeg brata,
miropomazao sam vaše roditelje i sahranio ih kako dolikuje,
krstio sam Jozekovu decu i njima dao prvo pričešće.
Ceo jedan život.
František... Niste došli da sahranite roditelje.
Nisam.
Još više, Viću. Vidi koliko mesta imaš iznad glave.
Nepromišljenost, oče.
Čak nije ni to,
ne mogu reći da nisam razmišljao da dođem, ali sam mislio da bi...
moglo biti i nezgodno i skupo, a pored toga, već su bili mrtvi.
Rekao sam sebi, da su bili na samrti, sigurno bih došao...
a ovako, više nije bilo važno.
Tako sam tada razmišljao... i sad moram da živim sa tim.
Znate li šta čovek mora da ima da bi mu bilo oprošteno?
Čisto srce... više od svega...
Hteo sam da pričamo o mom bratu.
Ljudima se ne sviđa to što radi...
Ali, ja ipak mislim da on izvršava Božiju volju.
Čak sam i razmišljao da jedne nedelje održim propoved o tome...
ali onda sam zaključio da će sve to samo da se razreši.
Izgleda da neće.
Juče smo bili u Gurovki, i neki momci su ga prebili.
Na svu sreću, neki ljudi su ih zaustavili.
Je l' povređen? - Razbijen mu je nos,
ali se bojim da sledeći put neće biti svedoka.
Zašto mislite da će biti sledećeg puta?
Rekao mi je da hoće da uzme kamenje koje se nalazi oko zvonika.
Tako je. Samo sam ga zamolio da sačeka prvi trenutak.
Za takve stvari ne postoji pravo vreme, oče.
I šta predlažete?
Kako je kod kuće? Sve u redu?
Jeste, hvala. - Gospodine Kalina!
Mislim da se nismo upoznali. Ja sam otac Januš Pavlak.
František Kalina...
Ako se ne varam, Vi ste Jozekov brat? - Šta mogu da učinim za Vas?
Bili ste kod parohijskog sveštenika...
U poslednjem trenutku. Svakog dana treba da ode odavde...
Ne, nije bolestan, samo ide u penziju.
Uvek se kaže, u zasluženu, ali malo je onih koji su je zaslužili više od njega.
Da, ne sumnjam...
Moramo da se potrudimo da se sve to obavi u miru, bez skandala i medija.
Shvatate šta hoću da kažem. - Ne, ne shvatam.
Popričajte malo sa ljudima iz moje zajednice, pa ćete znati.
Ovo je sada moja zajednica, uključujući i drvoseče.
Zbogom.
Kako ideš u Gurovku kad nema autobusa?
Biciklom, a zimi traktorom.
Šta ćeš tamo? - Trebaju mi neke stvari.
Kad je žetva? - Reci ti meni...
Brate, to je nešto što se nikad ne zaboravlja, čak ni u Čikagu.
Kad je vreme ovakvo, pravi je trenutak.
Ugovorio sam kombajn za ponedeljak.
A ja sam se sa sveštenikom dogovorio da ti i ja odemo u grad...
dok neko ne skloni ovo tvoje kamenje.
Vreme je žetve a ti bi u grad.
Ne, odmah. Najbolje bi bilo da malo sačekamo.
Nigde ja ne idem.
Seljani više nemaju živaca. Dokle ćeš da ih nerviraš?
Ne radim ništa loše. Zašto bih se plašio i terao ljude da rade nešto za mene?
Pričaćemo kasnije.
Nemamo šta da pričamo. Nigde ja ne idem.
Dobro, dobro... Kažeš, traktorom?
Na posao?
Na poslu sam, samo sam izašla na trenutak. Jeste se čuli sa Jolom?
Nisam još. U stvari, prvo čekam da rešim neke stvari sa bratom...
Zašto me tako gledate? - Mogu li da Vas zamolim za uslugu...
s obzirom da radite na klinici? - Recite.
Ako Vam treba poslednji oprost, koga zovete?
Sveštenika iz gurovske crkve. Zašto?
Šta ako nije tu? Ako je, recimo, u Rimu?
Pozovemo sveštenika, dole iz sela...
Zašto pitate? Ne deluje da ste na samrti.
Sa bratom kao što je moj, nikad se ne zna.
Rekao sam ti da je nedeljom sve zatvoreno. Hoćeš malo krompira?
Našao sam otvorenu radnju... - Gde ti je to što si kupio?
Duga je to priča.
Ko ovde vozi plavog Forda Granadu iz '72?
Znaš da su meni svi automobili isti. Zašto? Nešto nije u redu?
Možda šef policije zna.
Nije važno...
Kad sutra dolazi kombajn?
U 4h ujutru. Bolje odspavaj malo.
Ti odspavaj, ja moram s nekim da se vidim.
S kim?
Ovde nema slobodnih žena.
Dobro... šta sad čekaš? - Da ode sveštenik.
Za razliku od tebe, ja ne pravim predstavu za celo selo.
Više voliš da se šunjaš kao lopov?
Bar mi niko neće razbiti nos. Stari sveštenik se složio.
Možeš ovde da čekaš do zore. Onaj mlađi sveštenik nigde ne ide.
Osim, naravno, ako ga ne zovu sa klinike u Gurovki...
i ne kažu mu da je pacijentu potrebno miropomazanje.
Biće besan kad shvati da je toliki put prešao uzalud.
Uz to, em ništa nije zaradio, em kamenje nestalo.
Da znaš da mi ga je žao.
Otvori kapiju.
Šmuel Meir, sin Abrahama Nehemijaša Helmera. Učenik...
Bolje se baci na posao. Nemamo celu noć.
Šta je?
Još dva i gotovi smo.
Bog s vama, deco moja. Šta se ovde dešava?
Šta se dešava? Dešava se, oče, da ova dva Jevreja...
kradu crkvenu imovinu, a mi ne damo.
Niko ovde ništa ne krade.
Lično sam zamolio ova dva momka da uklone kamenje...
zato što nameravam da renoviram vikarijat.
To kamenje je ovde nezakonito postavljeno za vreme rata...
i vreme je da se vrati tamo gde mu je mesto.
A Kaline su Poljaci baš kao vi i ja i dobri hrišćani.
A tebe, Sudse, nikad nisam video u crkvi, i ti ćeš goreti u paklu.
Otac Januš je u pravu. - I Vas su obrlatili!
Jevreji su ubili našeg Gospoda, a vi se zalažete za njih.
Ja sam zadužen za ovu parohiju, a ne otac Januš.
A sad, raziđite se svojim kućama.
Prikolicu sam iznajmio na sat vremena, i skupo me košta. Hajde! Hajde!
Svako od vas ko ima problema sa nesanicom dobrodošao je...
da mi se pridruži u bdenju kod oltara. Izvolite, za mnom.
Okrenuo si naopačke.
Pogledaj... dolaze.
Niko ne dolazi. Ljudi su sujeverni, niko noću ne prolazi kroz šumu.
Samo ga ispravi.
Franek, vrati se, ne mogu sam.
Prethodnih trista si mogao sam!
Kako znaš da su tvoje? Meni sve izgledaju isto.
Ako bolje pogledaš videćeš ime američke fabrike.
U torbi sam imao dva boksa. Neko mi ih je ukrao.
Kombajn je do sad trebalo da stigne.
Plaćen je od 4:00h, koliko je sad? - 4:40h.
Kasni.
Gde je moj kombajn?
Sve si pomešao, Kalina!
To nije tvoj kombajn! Nije čak ni moj kombajn, nego zadrugin.
Trebalo je da dođe u 4:00h. Već sam ga platio.
Moram da počnem žetvu, gde je kombajn? - U radionici.
Kako to misliš, u radionici? - Čuo si, u radionici! Šta se dereš?
Pre ili kasnije i čovek pukne, a kamoli mašina.
Kada će biti popravljen? - Otkud ja znam?
I sam vidiš da nije ovde.
Kvar je bio ozbiljan pa sam ga poslao u Gurovku.
Dva, tri dana... - Ja ne mogu da čekam dva, tri dana.
E pa, moraćeš jer si izgubio svoj red.
Kad završi na ostalim njivama, doći će kod tebe.
A ko kaže da sam izgubio red? - Ja.
Bilo bi pošteno da svi sačekaju dva, tri dana.
Kaline, nećete mi vi govoriti šta je pošteno, pošto sam ja ovde glavni.
Mogu da vas stavim na dno spiska ili da vam vratim novac.
Šta hoćete?
Skot je nešto smislio.
Misliš da je usred žetve namerno pokvario kombajn?
Ne verujem. Baksuz, ništa više.
Siguran sam da bi nas vratio na spisak da smo mu tutnuli neki keš.
Hoćeš ti da odeš u katastar da uzmeš potvrdu o vlasništvu?
Ne, idi ti. Ja moram da podmažem kosu.
Mnogo je to pšenice za jednu kosu!
Tata je sve radio kosom, mogao je samo da sanja o drugom.
Kako god hoćeš.
Šta radite na mojoj zemlji?
Ti si Kalinin brat, onaj iz Amerike.
Kako to da nisi na našoj njivi? - Pitaj šefa zadruge.
Pošao sam kod Vas, ali me je on onda poslao kod Gželaka, i to je to.
Vežem konja gde mi gazda kaže. - Završi ovde, pa dođi kod nas!
To nije do mene, šef zadruge pravi raspored.
Kombajn je skupa mašina. Ako hoćete, upišite se za sutra.
Meni je svejedno čiju njivu radim.
I da više nisi kročio na moju njivu bez moje dozvole! Je l' to jasno?!
Sledeći put se nećeš tek tako izvući!
Ako tražite broj parcele moraćete da pogledate nekoliko debelih registara,
ali, mnogo će Vam lakše biti ako znate gde je Beli Potok ili Vikarov Proplanak.
Znam te krajeve. Ovde sam rođen.
Kako se zovete? - Kalina.
Kalina... Trebalo bi da je na sledećoj strani.
Čudno, ovaj unos nije tačan. - Kako? Nemoguće.
Očigledno da je broj promenjen.
Imate li mapu iz ovog vremena sa svim brojevima parcela?
Samo malo...
Pre rata je sve bilo uredno i precizno,
a posle oslobođenja, sve je otišlo dođavola.
Ovde piše da je moj otac nasledio parcele 2365/4 i 2365/5, zar ne?
Ako tako piše. Svaka parcela ima svoj broj.
Obe ove parcele se nalaze odmah pored reke.
Da. -To je sad močvara.
To je zemlja Vaših predaka.
Doneću dokumenta.
Dobro, dobro, to je sve močvara, i pusto.
Ali ja imam dokument koji kaže da moj otac ima zemlju između stare šume i puta.
Papir o vlasništvu je potpisao komesar Poljskog oslobodilačkog komiteta.
Zanimljivo... pogledajte datum, 17. maj, 1945.
Pa šta?
To je dva meseca pre agrarne reforme...
koja je za tu zemlju sprovedena tek u julu, 1945.
To znači da je reforma samo potvrdila postojeće stanje posle rata.
Zato što je pre rata to bila zemlja vašeg oca.
Močvara? - Vidite i sami.
Dakle, do reforme otac je obrađivao neku drugu zemlju,
a ne onu koju je imao pre rata?
Kome su onda ove parcele pripadale pre rata?
Evo, da vidimo. Koji su brojevi? - 2365/4 i 2365/5.
Da vidimo... to je to.
Vimelman... Abraham.
Isak Akiva,
sin Abrahama... Vimelmana.
A Sudecki? Na čijoj zemlji on živi?
Našao sam. 2777/8.
Pjernik... Šlomo.
Pjernik Šlomo.
A Malinovski?
Malinovski.
Evo ga. 3005/11.
Goldberg Isak.
Evo.
A Novak? Stanislav Novak?
Novak. 2601/6.
Šimon, Hiršbaim.
Simeon. Sin Benjamina Zeliga, bogoupamćenog... Hiršbaima.
Svi su uzeli zemlju od ubijenih Jevreja. Svi do jednog.
Šta ste Vi očekivali? Nemci nisu mogli da je ponesu sa sobom,
a nije ostao niko ko polaže pravo na nju.
JEŠA
Burek!
JEVREJI, ODLAZITE!
Burek!
Beskorisna džukelo...
Burek... Dolazi ovamo!
Je l' ti treba pomoć?
Snaći ću se. Uzmi Bureka i zakopaj ga negde.
Upucali su ga?
Nije ti ovo Amerika. Zaklali su ga našom kosom.
Ja ću da je držim a ti zašrafi. - Važi.
Bio sam u katastru pa sam svratio u arhiv.
Još malo desno.
Zašto tamo?
Nešto nije bilo u redu sa papirima...
Stani! Malo gore, inače šraf neće uhvatiti...
Ovo je naša zemlja i po ocu, i po dedi, i po...
Po ocu jeste, ali po dedi nije.
Dedina zemlja je bila odmah dole, pored reke.
Dole je samo močvara. Nije ni čudo što je za vreme reforme uzeo ovu zemlju.
A šta misliš odakle im zemlja koju su dali ocu?
Od bivših gazda. Recimo, onaj Košilski je pobegao u Ameriku, baš kao i ti.
Njegova zemlja se protezala samo do ove strane šume.
Šuma je bila njegova ali zemlja nije.
Reci šta imaš.
Sve ovo su bile jevrejske farme. Od šume pa sve do reke.
Pošto su Nemci poubijali Jevreje naši su uzeli kuće i zemlju.
Reforma je samo završila stvar tako da svako može da ima do pet hektara.
Koliko ih je bilo? -Ješa? - Jevreja!
26 porodica. Preko 100 ljudi.
Razumeš? Ljudi se plaše da će se vratiti i tražiti nazad svoju imovinu.
Nekada bi samo pustili pse na njih, ali danas... zakon je na njihovoj strani,
a dokumenti u arhivi to i dokazuju.
Ti Jevreji su bili sitni posednici.
Nisu potpadali pod reformu. Zakon je na njihovoj strani.
Da je ovo Čikago, odavno bismo već svi bili tuženi.
Jesi li siguran? - Kunem ti se Bogom.
Ovo je jevrejska imovina i možemo samo da se nadamo da nam vlasti vrate
močvaru koju nam je otac ostavio.
Sreća da ovo nije Amerika i da Ješe... da Jevreji nisu toliko jaki,
inače bismo odavno leteli odavde.
Za sve ovo vreme, niko se nije pojavio. - To ti i govorim!
U komunizmu, niko se ne bi ni usudio.
Sad bi mogli da saznaju da su im porodice ovde živele.
Shvataš? Sad znaš i zašto te seljani gledaju popreko.
Dobro je!
Sredićemo ovo. - Naravno, kako da ne.
Nisi ti u Americi navikao na ovakav kuluk.
Kuluk? Ni u Americi nije sve med i mleko.
Mada, ovde radiš za sebe a ne za nekog debeloguzana.
Šta?
Ne znam. Nekako mi se ovo čini mnogo vrednijim...
Šta?
Ništa. Jozek... hoćeš kasnije da siđemo do reke?
Možda je naša stara kuća još tamo?
Preblizu smo reke.
Nismo. Kad dođe poplava, voda naraste sve do tamo.
Reka je obično dvadesetak metara uža.
Jozek, da li se neko ovde i dalje seća okupacije?
Ne verujem. Možda neki istoričar u Lomzi.
Koliko godina ima Suds? - Oko 80.
To znači da je za vreme rata bio tinejdžer.
Ima li neko stariji? - Svi su pomrli.
Mada, tu je i Palka, ona ima oko sto,
ali od nje nećeš čuti ništa pametno. Em je gluva kao top, em senilna.
I Malinovski je prešao 80. godinu, ali oni ni sa kim ne pričaju.
Malinovski? - Starac, njegov sin i unuk.
Edekova žena, majka od malog, živi sa njima,
ali ni njih nikad nisam video da sa nekim pričaju.
Čudno, a?
Ima nas raznih. Nigde ne piše da moraš da pričaš sa ljudima.
A šta je sa onom starom ludačom? Onom što smo je se svi plašili?
Čoveče, ta je verovatno zatvorena još u vreme Gomulkine vladavine.
Verovatno je do sad i umrla.
U Americi i dalje pričaju da su Poljaci Nemcima prijavljivali Jevreje,
I to, jedino Jevreje. Nije ni čudo kad Poljaci ne žele da pričaju o tome.
Tu je. - Isuse... misliš da je to naša stara kuća?
Druge ovde nema.
Prilično je mala...
Mnogo manja...
Idemo! Sutra ujutru moramo da ustanemo u 3:30h.
Vatra, Jozek! Vatra!
Pogledaj!
Ovamo!
Skotovi!
Hajde, idemo po njih...
Ne možemo sami!
Recite ljudima da u dvostrukim redovima pokose sve do puta,
u suprotnom, sve će izgoreti.
Momci, kose u ruke i brzo raščistite sve do puta!
Brzo!
Šta radiš tu? Šta ćeš tu kad je vatra tamo?
Sklanjaj se od mene. Pitaj kapetana.
Ljudi, šta radite ovde? Naše polje gori!
Prekasno je da ga spasemo. Napravimo liniju da sprečimo širenje požara!
Kako to misliš, prekasno? Tamo je vatra, ugasite je.
Dajte nam dvoja kola. Ili bar jedna.
Ne učite me kako da radim svoj posao.
Odmah da si poslao ljude na moje polje, majmune!
Sklanjaj se, bre.
Kalina, smiri se ili ću morati da te uhapsim...
Reci im da idu na moje polje, ili ću te ubiti.
Ubij ga!
Dođite.
Pričao sam sa šefom.
S obzirom šta vam se sinoć desilo, na katastrofu koja vas je pogodila,
i na vaše stanje, šef je spreman da zaboravi na celu stvar.
Možda je on spreman, ali ja nisam.
Eto vidite, oče, kakvi su, umesto da mole za oproštaj oni...
Gorale, zatvori ih. - Pre ili kasnije ću...
Zaveži! -Šta je? - Umukni!
Ko će da mi kaže?!
Ja ću da ti kažem. Ja sam ti stariji brat.
Hvala Vam što ste nas izvadili, oče.
To je bilo podmetnuto, oče. - Ne možete to da dokažete.
'44. godine su ušli na farme pobijenih Jevreja, i sad se plaše da ih ne izgube.
Lako je prebaciti krivicu na druge. - Ne samo na druge.
Pošto je Abraham Vimelman ubijen, naš otac je uzeo njegovu farmu.
Kad se sve to desilo? Nikad ranije nisam čuo tu priču,
a čitao sam istoriju parohije pre nego što sam je preuzeo.
Sigurno postoje neki tragovi.
Nemci su pobili 26 porodica, sve ukupno preko 100 ljudi.
Država je i manje nacističke zločine istraživala.
Nemoguće da je ovaj previdela. A kako još ima živih svedoka,
Malinovski i kako se ona zvaše... - Stara Palka.
Tako je. I Sudecki se sigurno nečega seća, iako je bio mali. Stara Palka...
Stara Palka se nalazi u našoj bolnici. Pomozi, Bože.
Otac me je zamolio da Vas pregledam. - Nije nam ništa.
Ako imate problema sa mojim dedom...
predlažem Vam da to raspravite sa njim, mene da ne mešate. U redu?
Osim ako ne želite da umrete od tetanusa?
U redu? Dogovorili smo se?
Šta je sa starom Palkom? - Stara je.
Dobar dan, gospođo Palka, ja sam Franek Kalina,
Stanislavov sin, sećate se? - Čiji sin?
Stanislava, Stanislava Kaline koji je živeo pored šume.
On više nije živ. - Ja sam njegov sin, sin Stanislava Kaline.
Edek...
Edek se udavio. To mi je bio stariji brat.
Ja sam srednji sin, Franek.
Ne sećam se, davno je bilo. Ne sećam se.
Gospođo Palka, sećate se ko Vam je ukrao zečeve?
Dva mužjaka koje je vaš muž gajio.
Zečevi?
Da, jesu, ukrali su mi zečeve... ukrao mi ih je Kalinin sin,
ali nikad nije priznao. - Ja sam Vam ih ukrao.
Nisam hteo da ih ubijete. - Kako to?
Ja sam Kalinin sin, onaj koji Vam je ukrao zečeve.
Ti si Franus? - Ja sam.
Gospođo Palka, da li se sećate Jevreja?
Naravno da se sećam. Bili su jako lepi momci.
Abraham je bio baš lep, imao je divne crne oči,
sve smo bile lude za njim. Ali njemu se sviđala samo ona Helka.
Davno je to bilo, nikoga više nema, nema svrhe pričati o njima.
Gospođo Palka, šta je bilo sa njima?
Sa Abrahamom? - Sa Abrahamom i sa ostalima.
Uobičajena stvar za vreme okupacije, Nemci su došli i Jevreji su nestali.
Da li se sećate, koje je to godine bilo? Na početku rata, na kraju rata?
Nije bilo na kraju, na kakvom kraju, čim su došli, Nemci su popisali sve Jevreje,
i iste nedelje svi su nestali. - Da ih nisu deportovali?
U Lomzu? Bjalistok? - Ko zna šta su im uradili.
Danas su bili tu a sutra više nije bilo ni jednog.
Mali Perlman se jedno vreme krio po selu,
ali nije prošlo ni sedam dana a Nemci su i njega pronašli.
Kod koga se krio? - Ne sećam se više.
Da se nije krio kod Vas? - Ne, gospodine, ne daj Bože. Gde kod mene?
Ljudi svašta pričaju, znate koliko ljudi mogu zlobni da budu.
Izmisliće svašta, samo ako im ide u prilog.
Pričali su i da sam prodavala rakiju i sve to,
pa, možda jesam, možda nisam, nisu mogli da dokažu,
ali nikad nisam prodala nijednog Jevreja. Nisam kao drugi.
Jeste li saznali nešto od gospođe Palke?
Nisam sasvim siguran, moram da razgovaram sa Vašim dedom.
Deda je bio tinejdžer kad je rat počeo, bio je dete.
Odvedite me kod njega.
Šta će Vam to? -Šta? - Sve ovo...
Ne znam ni sam. Brat me je uvukao u sve to, a onda se svašta izdešavalo.
Ne znam zašto, ali što Vam više brane, što više skrivaju od Vas, to više...
to više želite da saznate. To je najbolji razlog koji umem da Vam kažem.
Tvrdoglavost? - Ne. Istina. Samo istina.
I pravda za sve. Stanite ovde.
Šta tražite?
ZABRANJENO PUŠENJE (na nemačkom)
Majko naša, majko Poljska, čuj me i spasi me.
U kožari...
Zatvorili su ih u kožaru. Ali ne sve Jevreje.
Deda, gospodin Kalina želi da razgovara sa tobom.
Gospodine Sudecki, da li se sećate...
kako su, za vreme rata Nemci odveli Jevreje iz sela?
Naravno da se sećam.
Zašto te to sad interesuje? Tvoji nisu bili tamo?
Ali sad živim na njihovoj farmi i želim da znam od kad?
Što mene pitaš? Ja gledam svoja posla, i ne guram nos u tuđa. Zato...
Gospodine Sudecki, od kad Vi živite u ovoj kući?
Odavno.
Ali, niste ovde rođeni, zar ne?
Rođen sam preko reke, kao i tvoj otac.
Kada su Nemci odveli Jevreje iz sela? - Zašto pitaš?
Kada su Nemci odveli Jevreje? - Otkud znaš da su ih odveli?
Onda možda znaš i gde? - Ne znam ali ću saznati.
Nećeš ništa saznati zato što se ništa nije ni dogodilo.
Kako to mislite?
Što pitaš mene? Raspitaj se malo kod svoje kuće.
Šta 'oćeš od mog dede? - Odma' da si nestao odavde.
Šta je s vama? - Vodi je u kuću.
Pusti me. Sklanjaj ruke, boli me. - Ćuti da te ja ne bi' ućutk'o. Mama!
Ne volimo kad nam se stranci muvaju po farmi.
Samo smo pričali, i vaš deda nije imao ništa protiv. Justina me je pozvala.
Deda je star i možda mu nije do razgovora,
a ja imam pravo da znam ko razgovara sa njim i zašto.
I kloni se moje sestre inače više nećeš videti Ameriku.
Pričao sam sa Palkom. - I?
Kaže da su u leto '41. Nemci odveli sve Jevreje,
ali to i dalje ne objašnjava zašto niko o tome ništa ne zna.
Možda oni znaju, samo mi ne znamo.
Sveštenik reče da je proučavao istoriju regiona...
i da nije naišao ni na kakve deportacije.
Nastavi.
Pričao sam sa starim Sudeckim, koji je rekao nešto čudno.
A to je?
Rekao je da se raspitam kod svoje kuće.
Ali nije rekao sa kim. Da nije mislio na tebe?
Možda nije mislio ni na šta određeno.
Možda je mislio, generalno na kuću.
Rekao bih ti da sam tokom renoviranja pronašao nekakva dokumenta.
Čak ni na spratu koji je renoviran '80-ih...
Nije mislio na dokumente, mislio je na kuću.
Stvarno si tvrdoglav. Ja sam renovirao svoju kuću...
Ali, tvoja kuća nije kuća našeg oca! Njegova kuća je pored reke.
Tamo nema ničega, video si i sam.
Hajdemo još jednom tamo.
Možda nam kuća našeg oca nešto otkrije...
nešto na šta se ljudi plaše i da pomisle. - Franek, pobogu.
Šta može kuća da nam otkrije?
Da Nemci nisu deportovali Jevreje iz našeg sela.
Šta to znači?
To znači da su još ovde.
Gde da kopamo? - Bilo gde unutra.
Sviđaju ti se moje cigare?
Da Bog da se udavio u njima.
Imao sam dvadeset pakli u onoj torbi.
Mogao bi bar jednu da mi doneseš ovamo...
Ovde nema ničega...
Zdravo, Marijo, milosti puna, Gospod je s tobom...
Blagoslovena si ti medu ženama i blagosloven je plod utrobe tvoje, Isus...
Marijo, majko, moli za nas grešnike...
i sada, i u času smrti naše. Amin...
Slava Bogu. - Za vek i vekova.
Konačno da ih neko izvadi, jadne duše.
Zašto ih ne zakopate na onom groblju što ste napravili?
Sahranićemo ih, majko. Vi živite u šumi?
Milošću Božijom.
Da li ste videli šta se ovde desilo? - Svi su videli.
Nagurali su ih sve u Kalininu kolibu a onda su je zapalili.
Smejali se, pili votku.
"To vam je za Isusa na krstu," urlali su,
a iznutra se čuo dečiji plač,
strašan plač.
A onda je nastupila tišina... i smrt.
Vojnici su vikali da je to za Isusa? I pili votku? Urlali?
To nisu bili vojnici.
Majke su kroz prozore izbacivale svoju decu da bi ih spasle,
a oni su ih vraćali nazad u vatru... Bože, smiluj se.
To su bila samo deca.
Kažete da to nisu bili vojnici, majko?
Možda su nosili crne uniforme, a ne zelene,
crne, sa lobanjama na kragni? Slušajte, majko...
niste videli Nemce u zelenim uniformama, ali možda su nosili crne...
Ti sa lobanjama su kolima došli dan pre toga. Njih dvojica...
pričali su sa glavnim, sa Malinovskim i otišli tamo odakle su i došli.
Ovde nije bilo Nemaca.
Kako to mislite, nije bilo Nemaca?
Ko ih je onda nagurao u kuću i zapalio?
Naši ljudi, celo selo.
Celo selo? Kako to mislite, celo selo?
Malinovski je lično potpalio vatru...
sa još jednim seljaninom... - I Vi ste to videli, majko?
Videli ste? Bili ste ovde ili su Vam drugi pričali?
Stajala sam baš tamo... i preklinjala da ih puste,
a onda me je neko udario u glavu, krv mi je potekla,
a taj je rekao, "Ako ti ih je žao, kučko matora, slobodno im se pridruži."
A ja sam se uplašila. Htela sam da živim...
A kao da oni, Jevreji, nisu?
Šta hoćete vas dvojica?
U našoj staroj kući smo iskopali kosti Jevreja.
Šta se to mene tiče? - Narod kaže da ste ih spalili na smrt.
Narod svašta priča. Baš me briga za to.
Gde Vam je sin? - Sâm sam. Kao i ti, Kalina, što si sâm.
Ti si sâm i ja sam sâm.
Mog brata ne znate? Iz Amerike.
Ne znam za tvog brata, ali to se moje dece ne tiče.
I ko ih je spalio na smrt? - Nema svrhe pričati o tome.
Niko ništa nije rekao 60 godina, ali zaslužuju pristojnu sahranu.
Možda nisu bili katolici, ali su ljudi, nisu stoka...
Zaslužuju da budu sahranjeni! - A, ne možete da ih vratite.
Mrtvi su i svejedno im je gde su. - Grešite!
Sinovima je bitno gde su im očevi sahranjeni.
Njihovi sinovi leže sa njima. - Ko ih je onda spalio, ako niste Vi?
Kako ko? Nemci!
Nemci su radili svakakve stvari.
Tada ovde uopšte nije bilo Nemaca.
Dan pre toga dvojica oficira su se dovezla kolima...
i dala Vam dozvolu da pobijete sve Jevreje. Dvojica SS oficira.
Već sledećeg dana ste ih sve nagurali u našu kuću, i zapalili.
Ja sam sâm opkolio i nagurao 120 ljudi? Ja sâm?
To su priče, Kalina, priče...
Celo selo Vam je pomoglo, ali Vi ste potpalili vatru.
To su priče, Kalina, najobičnije priče...
Malinovski, koliko imate godina? 90?
Sutra možete da umrete. - Možete i danas.
Neka Vam ovo bude ispoved. Jeste li Vi upalili vatru?
Mislite da se bojim smrti?
Smrti se ne boji samo onaj koji je video mnoge smrti.
Onaj kome je ubiti psa isto što i ubiti komšiju.
Ja nisam ubijao komšije. Nemojte mi reći da to niste znali.
Ja nisam ubijao komšije. - Komšije niste...
ali Jevreje jeste. Recite nam istinu.
Ti si neki žestok momak, Kalina. Hoćeš istinu?!
A otkud znaš da ćeš moći da je podneseš?
Ako toliko želiš da znaš, dobro, reći ću ti.
Vatra je potpaljena sa dve strane kuće. Sa dve strane.
I to...
Sa druge strane kuće je bio vaš otac, Stanislav Kalina.
Eto, sad sve znate.
Zakopajte ih nazad i neka tamo i ostanu.
Lažeš!
Lažeš, stari!
Jozek! - Istina boli, zar ne?
Ne, Jozek! Nemoj!
Crkni... - Ko je bio tamo, ti ili ja?
Tvoj otac je testerom sekao Jevreje...
i celim putem je šutirao glavu Halške Minc,
zato što pre rata nije pristala da se uda za njega.
Pojurio je za njom, onda je uhvatio za kosu i udario joj glavom o zemlju,
za kosu, pa o zemlju,
uhvatio je za kosu...
Ona je plakala, "mama, mama..." a on je udarao glavom o zemlju, o zemlju...
sve dok joj nije polomio vrat.
Je l' to istina koju želite da kažete ljudima?
Je l' to hoćeš da znaju? Ako treba, svedočiću pod zakletvom.
Je l' to hoćeš, budalo?
Nemoj više da si digao ruku na mene!
Jozek!
Šta misliš, šta sad da radimo? - Ništa. Šta možemo da radimo?
Sahranićemo ih na onom našem groblju.
Ako počnemo da prenosimo kosti, sve će isplivati.
Vlasti će saznati, novinari će saznati, cela zemlja će pričati o tome.
Ceo svet će pričati o tome.
Poznajem čikaške Jevreje. Neće dozvoliti da to tek tako prođe.
Sledećih 20 generacija će pamtiti ime našeg sela, Malinovskog i našeg oca.
To je njihovo pravo...
ali i naša nada, da se takvi kao naš otac više nikad ne pojave.
I daj Bože, daj Bože...
Sahranićemo ih tamo gde smo ih i našli. Odmah, večeras.
Šta? -Noćas. Niko neće znati.
Ali, mi znamo. - I to ćemo sa sobom poneti u grob.
Ne. -Da. - Ne, Jozek.
Ovaj svet je jedna velika septička jama.
I mi ga nećemo učiniti ni malo boljim, ali znaš šta?
Nećemo ga učiniti ni gorim. A to je već nešto.
Naša porodica je u ovom zlu učestvovala i više nego što je morala.
Ti si pobegao još pre 20 godina.
Vrati se u svoju Ameriku, a mene pusti da rešavam svoje probleme.
Ja sam ti brat...
Nisi moj brat, ja sam te se odrekao čim si otišao...
a otac te je prokleo, i svih ovih godina niko ti ni ime nije spomenuo.
Majka je u tajnosti oči isplakala za tobom, plašeći se da prizna.
Moj brat je umro... '80-ih godina.
Gubi se iz moje kuće.
Ja sam tvoj brat.
Brate!
Znao sam...
Gospođo, jeste li normalni? Šta da nisam zakočio?
Jozek?
biblijskifilmovi.com