biblijskifilmovi.com
Ko ne bi bio skeptičan kada bi čovek tvrdio da je proveo celi vikend s Bogom?
I to u kolibi, ništa manje.
I ne u bilo kojoj kolibi, već u ovoj kolibi.
Ono što ću vam ispričati malo se...
Pa, puno se graniči sa fantazijom.
Ali to ne mora nužno značiti da nije istina.
Mek je rođen na Srednjem zapadu.
Dečak sa farme irsko-američke porodice
koja je bila posvećena radu i krutim pravilima.
Ne! - Pogledaj me!
Pogledaj me! -Povređuješ me. - Slušaj.
Njegov otac je bio starešina u crkvi. U šta gledaš? - Pijanica.
Pusti ga na miru.
Pogotovo ako kiša nije pala ili ako je pala ranije...
Da. - Većinu puta između.
Mek!
Upravo sam izvadila pitu od jabuka iz rerne. Dođi, uzmi parče.
Ne, hvala. - To nije bilo pitanje.
Izvoli.
Hvala.
Pogledaj me, dušo.
Očevi ne bi trebalo to da rade svojoj deci.
To nije ljubav. Razumeš li?
Šta da radim?
Razgovaraj sa Bogom. On uvek sluša.
Pevajte sa mnom, kao oni koji se osećaju da su vođeni ka putu do oltara.
Te nedelje, kada je propovednik nazvao...
Znao je da ne može više ćutati.
Žao mi je.
Sve je u redu. Samo mu reci čega ti je žao.
Ne mogu da ga zaustavim.
Pokušavam, ali kad pije, on tuče moju mamu.
Pokušavam je zaštititi. Ali ne mogu!
Zašto me teraš na ovo, momče?
Zašto me sramotiš pred mojim ljudima?
Reci. Reci!
„Slušajte roditelje svoje u svačemu; jer je ovo ugodno Gospodu.” -Glasnije!
Kološanima 3:20! „Slušajte roditelje svoje u svačemu;
jer je ovo ugodno Gospodu.”
Batinjanje je trajalo duboko u noć.
Mek ne voli da priča o tome šta se desilo nakon toga.
Recimo samo da bol ima način da nas izvrne iznutra.
I tera nas da uradimo nezamislivo.
Trinaest je premalo da bi bili odrasli.
Tajne koje čuvamo imaju svoj način da nađu put ka površini.
Jesi li dobro?
Mek i Nan su bili u braku 18 uglavnom srećnih godina.
Ona je ta koja je držala porodicu na okupu.
Ako izađemo odavde u naredna tri minuta, možda stignemo na vreme. Deco?
Misi, izdrži još jednu sekundu. Stani! U redu. Nema veze, zaboravi.
Džoše! Džo... Jesi li spreman? - Da. Zašto?
Pa... Nan, nešto nije u redu sa Džošom. Očešljao se i miriše.
Pokušava da očara Eli Tejlor. - Nije istina! -Jeste! -Ko je Eli?
Ne interesuje me ko je. Ako zbog nje stignemo na vreme, ima moj blagoslov.
Ali ako je Bog uvek s nama, zašto ga je briga ako zakasnimo u crkvu?
Imaš pravo. - Da.
Bog se brine jer se tvoja mama brine. Hajdemo. - Dobar pokušaj, nevaljalice.
Dobro jutro. Zdravo, ljudi. -Zdravo. - Mek, jesi li gledao utakmicu sinoć?
Otkad ja imam kontrolu nad daljinskim? - Vratićeš ga jednog dana.
Luda stvar je što počinju da mi se dopadaju njene emisije.
Upoznao sam Meka u crkvi pre 10 godina.
U to vreme, on nije znao Boga na način na koji je Nan znala.
Ako je njegov odnos bio širok, njen je bio dubok.
Zvala je Boga „Otac” i razgovarala je s njim kao sa starim prijateljem,
što nije bio slučaj i sa Mekom.
Ali zajedno su uspeli stvoriti ono što bi većina nazvala dobrim životom.
Ali to se sve promenilo u jednom trenutku...
kad je velika tuga došla nepozvana.
KOLIBA
Ne, ne možeš voziti, opasno je. Ne, nikada nisam video ništa slično.
Da, naravno da ću biti u redu. Ja ću da podgrejem pirinač.
Valjda sam samo malo umoran.
Idem da raščistim prilazni put pre mraka.
Nazovi me ujutru.
Da, takođe.
Nisam video ovakvu oluju 30 godina. Dobra stvar da Nan i deca nisu na putu.
Je l' ti treba pomoć? Uzeću lopatu. Sredićemo to začas.
Mogu sam.
Ne verujem da će da potraje. Hvala na benzinu. - Šta kažeš na večeru?
Megi je napravila pitu od piletine.
Ne, Nan mi je ostavila hranu u frižideru.
Možda drugi put. - U redu.
Hvala. - U redu je.
MEKENZI, PROŠLO JE DOSTA VREMENA. NEDOSTAJAO SI MI.
BIĆU SLEDEĆEG VIKENDA U KOLIBI AKO ŽELIŠ DA SE VIDIMO. OTAC.
Hej, tata. Tata? Tata, uhvati. - Nema mesta.
Trebalo bi staviti ovo negde gde ćeš lako naći. - Prva pomoć.
Ako nas pčele ubodu, upotrebićemo rečno blato, zar ne, Džoše? - Da.
Mama, moraš li na taj seminar? - Ma hajde. Provešćete se sjajno.
Verujem u majčinske veštine vašeg oca. - Veruješ?
Mlada damo, šta ti je to? - Moja kolekcija insekata. -Tvoja šta?
To si spakovala bube? -Nisam, tata. - Nisi? -Ovo su Diksi i Dona, kornjaši.
Vanda, paličnjak i ovo je Karl, gusenica.
Gusenica Karl. Sviđa mi se. - Mogu li ih poneti, molim te?
Ne možemo ostaviti gusenicu Karla. - Nije dobra ideja.
Ne može. - Žao mi je. Pokušao sam.
Zadnji dašak leta? Biće strašno dosadan vikend ovde.
Vratiću se sa 3 kg ribe. - Nemoj da neka bude iz prodavnice. Znam razliku.
Vili, imaš li trenutak? - Naravno.
Sjajno. -Moramo da krenemo. - Malo strpljenja, molim vas. Deco?
U redu, u redu. Hajde.
Osmeh.
Zgodna gomila. - U redu! Gubite se odavde! Doviđenja!
Deco, pogledajte tamo. Sećate li se? - Vodopad. Tata, moramo stati!
Hajde da vidimo vodopad. - Nema stajanja. Moramo doći do kampa pre mraka.
Da li si Misi ispričao priču o indijanskoj princezi? - Kojoj princezi?
Hajde, tata, moraš da ispričaš priču. Moramo se vratiti nazad. - Molim te!
Ne možemo se vratiti. Ne možemo stajati na svakom izlazu. Odgovor je ne.
Nekada davno, bila je jedna indijanska princeza. - Kako je izgledala?
Bila je veoma lepa. - Koje boje joj je bila kosa?
Ovakve. Da li želiš da ti ispričam priču? U redu.
Pa, ova princeza je bila jedina kći najstarijeg poglavice.
I bio je vođa velikog plemena.
Jednog leta, užasna bolest se proširila kroz zemlju. Bila je tako žestoka
da su se čak i najjači ratnici razboleli. Bili su na rubu smrti.
Sve poglavice su se sastale da vide šta mogu da urade.
Princezin otac je izrekao proročanstvo. Bolest bi mogla biti zaustavljena
samo ako kći glavnog poglavice da svoj život za svoj narod.
Nakon duge rasprave su znali da je ne mogu pitati za takvu žrtvu.
I princeza, kad ču za ovo proročanstvo, znala je šta mora učiniti,
jer je toliko volela svoje ljude. Jednog jutra se popela uz one stene.
I bez oklevanja je skočila.
Sledećeg jutra, potpuno isceljenje došlo je u pleme.
Bolesnici su počeli ustajati iz kreveta. Svi su se radovali.
Ali poglavica je znao da mu je kći nestala.
Znao je šta je uradila. Srce mu je bilo slomljeno.
Suze su mu lile niz lice.
Plakao je, tražeći da se žrtva njegove kćerke upamti.
Veliki Duh je toliko bio ganut njegovim suzama da je odgovorio na molitve.
Voda je počela padati. Baš tamo.
Tako je nastao Maltnoma vodopad.
Spremni za pokret? - Šuga.
Malo strpljenja, molim.
To si videla od majke, zar ne?
Budite pažljivi blizu vode. - Naravno, tata.
Daj da ti pomognem s tim.
Eto ga. -Ja sam Mek. - Emil. Ono je moja žena, Viki.
Ono dvoje su tvoji? -Jesu. - Izgleda da se lepo slažu.
Pretpostavljam da bi i mi trebalo da se slažemo, inače će ovo biti neprijatno.
Slušaj, mi smo tamo u kampu, ako želiš navrati kasnije,
da nam pomogneš oko roštilja. - To zvuči dobro. -Odlično! Vidimo se kasnije.
Imaš dobro porodicu. - Hvala. Ti takođe.
Tata, moramo reći naše molitve Ocu. - Odmah dolazim.
Ocu?
Da, to je moja žena dala nadimak Bogu.
Dopada mi se to. - To je previše za moj ukus, ali deci se sviđa.
Tata. - Odmah se vraćam.
Da li znaš šta je moja mama imala običaj da mi kaže?
Rekla je kad zvezda treperi, molitve se čuju na nebu.
Otac je sigurno zauzet.
Zašto je morala umreti?
Ko? -Indijanska princeza.
Pa, mislim da nije morala. Mislim da je tako izabrala.
Ona je to uradila da spasi svoj narod.
Da li je to istinita priča?
Možda.
Ponekad legende dolaze iz istinitih priča.
Ali umiranje Isusa nije legenda.
To je u Bibliji, tako da mora biti istina.
Je li Veliki Duh još jedno ime za Oca?
On je duh.
I on je veliki. Zar ne?
Pa kako to da je tako zao? - Zašto to kažeš?
Veliki Duh je učinio da princeza skoči sa litice
i učinio da Isus umre na krstu.
Zar ne misliš da je to zlobno?
Reći ću ti nešto.
Kada dođemo kući, tvoja će mama imati dobar odgovor za tebe.
Tata, hoću li ja ikada morati da skočim s litice?
Ne.
Ne, dušo. Nikad nećeš morati da skočiš s litice.
Ako Bog bude to tražio?
Ne. Neće to tražiti od tebe.
Dobro. Laku noć, tata.
Laku noć.
Postavlja dobra pitanja, zar ne?
Da, zasigurno.
Ona je posebna devojčica.
Obe ste. - Hvala. Volim te, tata.
Volim te.
Naspavaj se.
Misi, vreme je da počneš sa pakovanjem.
Da li misliš da princeza treba da ima crvene ili plave čizme?
Vreme je da izađete! - Tata crvene ili plave?
Šta još nosi? - Nosi crvenu haljinu poput moje.
Onda crvene.
Prelepo je, dušo. - Tata! Pogledaj me!
Prestani! - Tata!
Džoše! Džoše! Tata!
Džoše! Tata! Zaglavio se! Ne mogu da ga dohvatim!
Džoše! Džoše!
Tata!
Džoše! Tata, zaglavio se! Tata!
Džoše! Tata, gde je Džoš? -Jesi li dobro? - Ne mogu da dođem do njega!
Je l' ti treba pomoć? Da li je dobro? - Hajde, tata!
Drži se.
Uzmi ga sa desne strane.
Hajde. - Hajde, Džoše.
Hajde, sine.
Hajde, sine. Hajde! Hajde, sine.
Hajde. Džoš! Tako je. Tako je. To je to.
Misi!
Možeš izaći sada, dušo. Svi su sada dobro.
Emile, jesi li video Misi? -Nisam. - Možeš li da proveriš kamp?
Da. Verovatno je s mojim devojčicama. - Jesi li dobro? -Gde je ona, tata?
Tu je negde. Naći ćemo je. U redu?
Nije ovde. I mojih kćerki takođe nema.
Proveri ona kupatila i tuševe, a ja ću proveriti ova. - Važi.
Misi! - Emili!
Oprostite, jeste li videli malu devojčicu? - Nisam videla nikoga.
Misi?
Viki! Našao sam ih.
Gde je Misi? - Žao mi je, Mek, nisu je videli.
Misi!
Bože. Misi!
Bože. Molim te, Bože.
Bitno je da znamo ako je nešto čudno, drugačije nego što pamtite.
Rekli ste da je bila tu. - Da.
Šta je to?
Ta bubamara, ta čioda. - To nije od Misi?
Nije. Definitvno nije.
Verovatno je na jednom od ta dva mesta. Na jezeru ili planini.
Ja ću proveriti ovaj proplanak... - Dobro.
Može li neko molim vas da mi kaže šta se dešava?
Stvarno mi je žao, g. Filips.
Navodno, tu je čovek kojeg Federalci jure godinama.
Oni misle da je on odgovoran za otmicu najmanje pet mladih devojčica.
Da li mislite da je on oteo moju Misi? - Ne znamo ništa zasigurno.
Imamo dojavu da je osumnjičeni viđen u kamionu, u blizini barikade na
autoputu Imnaha. Policija je postavila bazu u blizini Džozefa. Prijem.
Reci mu da ćemo biti tamo za sat vremena. G. Filips, idite po svoju decu.
G. Filips, ne postoji nijedna osoba u ovoj sobi koja se ne brine da nađe
vašu Misi. Radimo sve što je u našoj moći da je vratimo na sigurno vama.
Mama!
U redu je. U redu je, ovde sam. - Tako mi je žao. -Ovde sam.
Žao mi je.
Sklonio sam pogled s nje samo na trenutak. Oni su prevrnuli čamac. - Znam.
Mek. Dušice, nije tvoja krivica.
G. Filips?
Gospodine?
Timovi sa zemlje su pronašli kamion u planinama. - Dobro.
Helikopter čeka, gospodine. - Mek, jesi li dobro?
Jesi li dobro? - Jesam.
Dobro. - Moramo da krenemo.
U redu.
Zdravo, Mek. Upravo smo seli da večeramo.
Šta je dođavola ovo? - Šta? -Neka bolesna šala?
Ti... Ti misliš da sam ja to napisao?
Spominje se koliba. Potpisano „Otac”.
Ko još zna za to? - Mek, ja se nikada ne bih šalio s tim.
Gde si to našao?
Bilo je u mom sandučetu. Neko ga je tamo stavio.
Ko bi se spustio tako nisko?
Treba li pozvati policiju? - Pozvati policiju? I šta da kažemo?
„Pojavilo mi se pismo u sandučetu bez tragova u snegu.
Možda ga je potpisao Bog?” - Nema tragova?
Zaboravi -Mek...
Mek!
Stigli smo!
Zdravo, tata. - Zdravo, šampione.
Jesi li dobro? - Da, samo sam se sinoć okliznuo na led.
Da vidim. - U redu je. To je samo mala čvoruga.
Šta je to? - Neka stvar u vezi posla.
Gde je Kejt? - Stići će za trenutak.
Pokušavala sam da te dobijem jutros. - Stvarno? Mora da sam bio napolju.
Tata. Tata? Mogu li da završim svoj domaći kod Eli?
Video si vreme napolju, zar ne? - Živi samo dve ulice odavde.
Drugi put.
Hej, ti. Hej.
Šta je? - Samo sam hteo da te pozdravim.
Zdravo.
Mogu li da idem? - Možeš.
Kako je bilo kod Arlene?
Isto kao i uvek.
Izađe iz svoje čaure na minut i onda se opet povuče.
Zato ću je odvesti kod svog brata ovaj vikend.
Poznaje nekog savetnika koji bi mogao da pokuša.
Mogao bi i ti da nam se pridružiš.
Prilično sam siguran da je to poslednja stvar koju ona želi.
Mislim da je bolje da samo budete vi.
Moram da se presvučem i da odem da sredim neke stvari po gradu.
Mek. -Da?
Nemoj zaboraviti da volimo jedni druge.
I ne znate ništa o tome? - Pa, nema markice.
A ako nema markice, znači da nije isporučeno.
Želiš li svoju poštu dok si ovde?
Šta će ti vozilo sa pogonom na sva četiri točka?
Mek. Ma daj.
Prijatelji smo dugo vremena. Samo budi iskren s mnom.
Da li je u pitanju ta poruka?
Ne razmišljaš valjda da odeš tamo?
Pa...
Da li si razgovarao s Nanom o ovome? - Ne, ne želim da je uznemirim.
Ona sada jedva drži stvari zajedno.
Jesi li se molio u vezi toga?
Samo želim tvoj auto.
Ali ti znaš da ovo nije dobra ideja, zar ne? Šta ako je stvarno taj čovek?
I pokušava te dovući tamo ko zna iz kojeg razloga.
Mi to još uvek ne znamo.
Da li si razmišljao o drugoj mogućnosti? - Kojoj?
Misliš da je Bog?
Ti si onaj koji je rekao da nije bilo tragova u snegu.
Pa, možda je bilo tamo nekoliko dana i nisam ga video. Ne znam.
To je potpuno ludo. Ali moram uraditi nešto i to je sve što imam.
U redu.
Ali idem i ja s tobom.
Naravno, važi.
Nadam se da će sve biti dobro s njom.
Da. I ja se nadam da će sve biti dobro s tobom.
Dušice, možeš li uzeti ovo? - Da.
Hvala. - Pošalji mi poruku kada stignete tamo.
Vidi... Znam da se boriš sa nečim.
I to je u redu ako ne znaš kako da pričaš o tome.
Ali već smo izgubili mnogo. Ne želim da izgubim i tebe.
U redu?
Šator. Torbe. Hrana. Lampa. Čizme.
Za svaki slučaj.
Gde je tvoj štap? - Nisam znao da ćemo pecati.
Trebalo bi nešto raditi kad konačno shvatimo da sam izgubio razum.
U redu. Doneću svoje stvari.
Ne razmišljaš valjda da odeš tamo?
Ne želim da izgubim i tebe.
Gde si?
Ja sam ovde.
Izađi.
Nisi nam ni dopustio da nađemo njeno telo da je sahranimo.
Kukavice.
Zašto?
Bože! Bože!
Žao mi je. Tako mi je žao.
Žao mi je.
Doveo si me ovde. Sada nemaš hrabrosti da se pokažeš.
Baš si mi ti neki Otac.
Prilično je hladno ovde, a?
Imam vatru unutra ako želiš da se ugreješ.
Hajde, Mek. Znam nekoga ko bi voleo da te vidi.
Mekenzi Alen Filips.
Vidi ti njega.
Poznajem li vas? - Ne baš dobro. Ali možemo poraditi na tome.
Tako sam se radovala da se konačno vidimo licem u lice.
Mogu li ti uzeti kaput?
I taj pištolj. Ne želimo da neko nastrada, zar ne?
Razumem. Zbunjujuće je.
Svi razumemo.
Sve ćemo raditi onako kako tebi paše i u tvoje vreme.
Šta kažeš da se malo upoznamo? Ja sam Eluzija.
Imam puno imena, ali to je jedno od mojih omiljenih.
Ili, ako želiš, možeš me zvati onako kako me Nan zove.
Poznaješ Nan? - Da. Veoma dobro.
Hoćeš da kažeš da si ti... - Jesam.
Taj koji jesi? - Ja sam koja jesam.
Pogledajte ovo. Već citira Sveto pismo.
Upoznao si mog sina.
Drago mi je da te vidim, Mek.
Tvoj sin? Naravno. - I ja sam Saraju.
Sara ko?
Saraju. To znači „dašak vetra.”
Dobro.
Dakle...
Ko je od vas...
Ja sam.
A ti nemaš pojma koliko te volim.
U redu je, dušo. Izbaci to iz sebe.
Svi skupljamo stvari koje vrede, zar ne?
Ja skupljam suze.
U redu.
Drago mi je da sam vas upoznao.
Odmah se vraćam.
Zašto moram da se probudim?
Mislim da ti je ovo ispalo.
Ti si ovo napisao?
Tako smo srećni što si prihvatio naš poziv.
Ovo je ludo.
Šta ja radim ovde? Šta treba da radim?
Ne treba ništa da radiš.
Slobodno radi šta god želiš. Možeš pecati. Ili pešačiti.
Pomagati Saraju u vrtu.
Ili možeš otići razgovarati s Ocem u kuhinji.
Na tebi je izbor.
Znam da je ovo veliko,
ali bićeš ti dobro, Mek.
Imam nešto da završim u radionici, ako želiš svrati. - Važi.
Sećaš li se ovog mirisa?
„Ma grif.”
Parfem tvoje majke.
Ona te voli više nego što možeš zamisliti.
Jesam li mrtav? - Osećaš li se mrtvim?
Znala si da ću doći, zar ne? - Naravno da jesam.
Jesam li mogao ne pojaviti se? - Zatvorenici me ne zanimaju.
Možeš odmah da izađeš kroz ta vrata.
Zašto si me dovela opet ovamo? - Zato što si ovde ostao zaglavljen.
Nosiš haljinu.
Molim?
Uvek sam te zamišljao sa belom bradom.
Mislim da je to Deda Mraz.
Nakon svega što si prošao, teško da bi se i mogao nositi s ocem.
Izvoli. Budi koristan.
Pritisni.
Presavij. Okreni.
To je sav posao.
Znam kakav veliki jaz postoji između nas, Mek.
Možda nećeš verovati, ali si mi izuzetno drag.
Želim izlečiti tu ranu što raste unutar tebe i između nas.
Nema lakog odgovora koji će odagnati tvoju bol.
Nemam čarobni štapić da odmah sve ispravim.
Život zahteva vremena i mnogo međuljudskih odnosa.
Međuljudskih odnosa?
Ti si Svemogući Bog, zar ne?
Ti znaš sve.
Ti si svuda, u svakom trenutku.
I imaš neograničenu moć.
Ipak si, nekako, dopustila da moja devojčica umre.
Kada si joj bila najviše potrebna, napustila si je.
Nikada je nisam ostavila.
Ako jesi onaj što kažeš da jesi...
Gde si bila kada si meni bila potrebna?
Sine...
Kada je sve što vidiš samo tvoja bol, izgubiš mene iz vida.
Prestani da pričaš u zagonetkama.
Kako možeš reći da ćeš mi pomoći kada nisi mogla njoj da pomogneš?
Zbog tebe...
nje više nema.
Osim ako to ne promeniš, ja nikada neću biti slobodan.
Istina oslobađa sve, Mekenzi.
A istina ima ime.
On se sada nalazi u radionici i prekriven je piljevinom. - Istina?
Znam tu priču.
I njega si napustila.
Izgleda da imaš lošu naviku da prestaneš da mariš za one koje navodno voliš.
Ja nisam ono što ti misliš.
On je to sam rekao. „Bože moj, Bože moj, zašto si me ostavio?”
Ne, Mek.
Pogrešno si shvatio misteriju.
Nemoj nikada misliti da ono što je moj sin odlučio da uradi
nije nas oboje skupo koštalo.
Ljubav uvek ostavlja trag.
Mi smo bili tamo zajedno.
Nikada ga nisam napustila i nikada nisam napustila tebe, kao ni Misi.
Prelep je, zar ne? Stvoren da leti.
S druge strane, ti si stvoren da bi bio voljen.
Život bez ljubavi je kao da ptici podrežeš krila.
Bol nam to može učiniti.
A ako takvo stanje ostane nerešeno, možeš zaboraviti za šta si stvoren.
To nije nešto što želim za tebe.
Zbog toga si ovde, Mekenzi.
Ovo je tvoja lekcija iz letenja.
Večera je gotovo spremna.
Dakle, Džoš sada ima devojku?
Misliš na Eli? - Ona mi se dopada.
I meni. Izuzetno mi se dopada kako se smeje.
Simpatično je. - Da.
On i dalje ima problema da poveruje da je ovo stvarno.
Misliš? - Kako se Kejt drži?
Nekada smo bili bliski, ali...
Moj Bože.
Žao mi je, nisam mislio da... - Ne. U redu je.
Nisam ja to napravila.
Dobro je.
To je bio najbolji obrok koji sam imao. Ikad.
San ili java. - Hvala.
Da vas pitam nešto. Pričao sam vam o Džošu, Kejt i Nan.
Ali ako ste stvarni...
onda već znate sve što želim reći pre nego što kažem, zar ne?
Da, ali smo izabrali da saslušamo sve što imaš da kažeš
kao da prvi put slušamo. Uživamo upoznavajući tvoju decu kroz tvoje oči.
Ja ću oprati, ti briši. - Ja ću ovaj put. A ti pokaži Meku tvoje ručne radove.
Želiš pogledati?
Hoću.
Pogledaj ovo.
Neverovatno.
Shvatam da ste svi povezani.
Ali se osećam opuštenije kada sam s tobom.
To je verovatno zato što sam čovek.
Ali i ti si Bog, zar ne?
Ja sam najbolji način da se ljudi povežu sa Ocem i Saraju.
Videti mene znači videti njih.
Svi ste tako drugačiji.
Eluzija nije ono što sam očekivao.
I Saraju, Isuse.
Saraju je stvaranje. Delovanje.
Dah života.
Ona je moj duh.
Ljubav treba da postoji unutar veze, Mek.
To je sve što želimo s tobom. Čak i ako ti to ne vidiš.
Ti si u središtu naše ljubavi i svrhe postojanja.
Kao što je lepo sve ovo, to je ništa u odnosu na to kako te mi vidimo.
Poslednji put kada sam gledao u zvezde, ona je ležala pored mene.
Znam.
Tako je!
Laku noć, Mek!
Tatice!
Misi! - Tatice!
Tatice!
Dobro jutro, Mek.
Da li voliš da slušaš Nila Janga?
Izuzetno mi je drag.
Kako si spavao?
Dobro.
Znaš, snovi su važni.
Oni su način da otvoriš prozor i svoju sobu provetriš od ustajalog vazduha.
Postoji li neko ko ti nije izuzetno drag?
Ne.
Nisam uspela naći nijednog takvog. Takva sam ti ja.
Zar se nikada ne naljutiš na njih? - Naljutim se kao i svaki drugi roditelj.
I tad ispliva sav tvoj bes, zar ne? - Moj šta? -Tvoj bes.
Ne razumem šta pričaš. - Kako da ne.
Svi znaju da kažnjavaš ljude koji su te razočarali.
Ne.
Ne moram kažnjavati ljude. Sam greh je dovoljna kazna.
Koliko god bilo teško tebi da prihvatiš,
ja sam usred svega što ti misliš da je nered, radim za vaše dobro.
To je ono čime se bavim. - Kako možeš to reći?
Pored svih muka i patnji na svetu,
kakvo dobro može da donese to što je bolesni monstrum ubio malu devojčicu?
Ti možda ne prouzrokuješ takve stvari, ali ih sigurno ne sprečavaš.
Mekenzi, ti pokušavaš proniknuti smisao sveta u kojem živiš na temelju
nepotpune slike. To je kao da gledaš kroz ključaonicu vlastite boli.
Glavna greška u tvom životu je činjenica da ne veruješ da sam ja dobra.
Jesam dobra!
Kada bi me poznavao i kada bi znao koliko te volim, čak i da ne razumeš,
znao bi da ja samo činim dobro u tvom životu. I onda bi mi mogao verovati.
Da ti verujem? Zašto bih to učinio? Moja ćerka je mrtva.
I ne možeš ništa reći što bi opravdalo ono što joj se desilo.
Tražiš izlaz?
Ako tražiš svoj auto, u onom je pravcu. Iza onih drveća.
Možda će ti ovo trebati.
Hvala.
Čisto da razjasnim, ništa mi ne opravdamo.
Želeli bismo da iscelimo to, ako bi nam dozvolio.
Pre nego odeš, htela bih nešto da mi pomogneš u vrtu pre sutrašnje proslave.
Kakve proslave?
Ako želiš saznati, ostani ovde.
Ovo je fantastično. - Nisi to pomislio.
Dobro, nered je. - I jeste, zar ne?
Tako lepo.
Ima nešto posebno što želim da posadim ovde sutra.
Da bismo pripremili zemljište, moramo da izvadimo svo korenje,
inače će opet ponići i oštetiti nove sadnice.
Ali ovo je predivno.
Možeš početi tamo.
U redu.
Pažljivo.
Ta je smrtonosna.
Šta radi ovde ako je otrovno? - Ti pretpostavljaš da je otrov nešto loše.
Sam po sebi, sok od ove grančice bi te ubio.
Ali kada se promeša sa nektarom ovog cveta,
odjednom postaje neverovatno lekovit.
Dopusti mi da te pitam, koliko si siguran o tvojoj sposobnosti da
razlikuješ dobro od zla? - Uglavnom je to očigledno.
A na osnovu čega ocenjuješ da je nešto dobro? - Pa, ako mi je od koristi...
ili nekom do kog mi je stalo.
A zlo?
Ono je štetno. Ako povređuje ljude do kojih mi je stalo.
Dakle, otprilike, ti si sudija?
Da, pretpostavljam.
Jesi li ikad pogrešio?
Ili promenio mišljenje tokom vremena?
Naravno.
Milijarde ljudi poput tebe...
neprestano odlučuje šta je dobro, a šta zlo.
A kad se tvoje dobro sukobi sa zlom tvoga bližnjeg,
planu svađe i čak otpočinju ratovi.
Jer svi hoće da glume Boga.
Niste stvoreni da radite bilo šta od toga.
Sve na svoju ruku.
To je oduvek trebalo da bude razgovor između prijatelja.
Šta misliš?
Još uvek je nered.
Da, jeste, Mek.
Divlje, prekrasno i savršeno buja.
Ovaj nered si ti.
Dakle, odlučio si da ostaneš.
Razmišljam o tome.
Saraju može biti vrlo ubedljiva, zar ne?
Samo da sam dovoljno pametan da razumem ijednu reč koju je rekla.
Pa... ako si za šetnju,
postoji nešto na suprotnoj strani jezera što bih želeo da ti pokažem.
Samo nešto moram da završim u šupi i naći ćemo se dole.
Uzmi čamac ako želiš. Ostavio sam štap u njemu, ako ti se posreći.
Tata! Tata!
Ne, ne, ne. - Mek! Mek, u redu je.
Zašto mi to radiš? - To ne radim ja.
Ti si mi rekao da dođem ovde. - Mek, to se dešava unutar tebe.
Dopuštaš da te to izjeda, a ne moraš. - Ne, ne, ne.
Samo udahni duboko i slušaj moj glas. Nemoj gledati dole, Mek. Pogledaj ovamo.
Misi!
Nemoj misliti na prošlost. Nemoj misliti na bol.
Pogledaj me. Sve će biti u redu.
Pogledaj me!
Veruj mi, ništa od ovoga te ne može povrediti.
Samo me gledaj. Diši.
Tako je, Mek.
Ja ne idem nigde.
Sada, hajde da te izvedemo iz ovog čamca.
Šta? -Čuo si me.
Ti se... Ti se sigurno šališ. - Ja se ne šalim.
Možeš ti to.
Ne mogu. - Ne možeš sam.
Potonuću. - Nećeš, Mek. Ti zamišljaš budućnost bez mene,
a ta budućnost ne postoji. Obećao sam da ću uvek ići s tobom. I evo me.
Hajde.
Dobro.
Idemo.
Ovo je ludo.
Šta sada? - Samo počni da hodaš.
Dobro.
Tako je.
Kako ti ide? - Još sam izbezumljen.
Izgleda da imamo društvo.
Pogledaj.
Pogledaj! Vidiš li ga! Kakav lepotan!
Sigurno ima više od pola metra. Pokušavamo ga uhvatiti već nedeljama.
Zašto mu samo ne narediš da zagrize udicu? - Gde je zabava u tome?
Znaš, ne uklapaš se u sve one religiozne okvire koje su me učili.
Religija.
Religija je previše posla.
Ja ne želim robove.
Ja želim prijatelje i porodicu sa kojom bih delio život.
A šta je sa pravilima i trudom da budemo dobri hrišćani?
Razmisli malo, Mek.
Nisam baš ono što ti nazivaš hrišćaninom, zar ne?
Izgleda da nisi.
Ne zanima me kako ih ti zoveš.
Samo želim da vidim da se ljudi menjaju upoznavajući Oca.
Da osete kako je to kada si iskreno voljen.
Mislim da to nikad nisam osećao.
Obuj cipele. Pokazaću ti kako.
Samo idi putem do kraja i onda nastavi dalje.
Ti ne ideš?
Ovo je put kojim samo ti možeš da ideš.
Mislio sam da si rekao da me nikad nećeš ostaviti. - I to sam mislio. Veruj mi.
Ne zaboravi šta si naučio.
Ovde ću te čekati.
Samo nastavi.
Hej?
Ima li koga?
Oprostite, ja...
Ti si? - Ja sam Mudrost.
Da li ti je jasno zašto si ovde? - Ne baš.
Ali sam se nekako navikao na to.
Danas je ozbiljan dan koji nosi ozbiljne posledice.
Ovde si zbog suđenja.
Suđenja? Oni su rekli da nisam mrtav. - Nisi.
Onda šta je ovo?
Ne veruješ da je Bog dobar?
Da li je Misi njegovo dete? - Naravno. -Onda, ne.
Mislim da Bog ne voli svoju decu mnogo.
Ako u to veruješ...
Dođi. Sedi.
Možeš mi suditi odatle. - Da ti sudim?
Imaš li nešto da priznaš?
Ti znaš šta sam učinio. - Da. Ali ovde se ne sudi tebi.
Danas ćeš ti biti sudija.
Šta? - Zašto si iznenađen?
Ceo život si proveo osuđujući gotovo sve i svakoga, njihove postupke i pobude.
Kao da si ih poznavao.
Sudio si po nečijoj boji kože.
Odeći. Govoru tela.
U svakom pogledu, veoma si kvalifikovan za donošenje presuda, Mekenzi.
Sedi.
U redu.
Dakle, kome ja to treba da sudim? - Na svetu sigurno postoji barem
nekoliko ljudi koje možeš okriviti za svu bol i patnju, zar ne?
Dobro. - Šta ćemo sa sebičnima?
Pohlepnima? Oni koji štete drugima?
Ubicama? Trgovcima drogama? Teroristima?
Da li su krivi? - Jesu.
Šta ćemo s muževima koji tuku svoje žene? - Pusti me na miru.
Dođi ovamo. Šta si rekla?
Šta ćemo s očevima koji tuku svoje sinove kako bi umanjili svoju patnju?
Hajde da ne radimo ovo. - Treba li se njima suditi?
Da.
Da te nisam čuo!
Šta ćemo sa ovim dečakom? - Šta s njim? -Da li bi njemu sudio?
On je dete. - Ali to si već uradio.
Taj dečak je tvoj otac.
A šta ćemo s čovekom koji vreba nevine devojčice? - Tatice!
Tatice!
U redu, sada je dosta. - Da li je taj čovek kriv?
Proklet bio doveka. - A šta je s njegovim ocem koji ga je toliko izopačio?
Prokleo bih i njega. - Kako se možeš tu zaustaviti?
Nasledstvo seže sve do Adama.
Šta ćemo s Bogom? Je li Bog kriv? On je sve započeo.
Pogotovo ako je znao ishod.
Želiš li da to kažem?
Apsolutno.
Bog je kriv.
Pa, ako Boga osuđuješ tako olako...
moraš izabrati jedno od tvoje dece koje će provesti večnost u raju.
Ostali će otići u pakao.
Ne mogu... - Šta ne možeš?
Samo tražim od tebe da uradiš što Bog radi po tvom mišljenju.
Dakle, ko će ići u pakao?
Možeš odabrati Kejt.
Rekla je neke prilično bolne stvari.
Odbacila te je. Nisi siguran ni da li te voli više.
Ili možeš izabrati Džoša.
On je bio neposlušan.
Iskradao se. Lagao te.
Nisi znao to?
Mekenzi, izaberi.
Ne želim više ovo da radim.
Ne mogu ja to. - Ne možeš šta?
Ne mogu. Neću. - Moraš.
Ovo nije igra. - Moraš.
Znaš šta? Ovo nije fer. - Moraš.
Ovo nije fer.
Ne mogu.
Uzmi mene.
Ja ću ići umesto njih.
Ja ću preuzeti njihovo mesto. Uzmi mene.
Ja ću zauzeti njihovo mesto. Ostavi moju decu na miru i uzmi mene!
Mekenzi...
presudio si da su tvoja deca dostojna ljubavi,
čak i ako te ta ljubav bude koštala svega.
Tako voli Otac.
Ja jednostavno ne shvatam kako bi Bog mogao voleti Misi
i dopustiti da prođe kroz te užase.
Ona je bila nevina. - Znam.
Da li je iskoristio nju da kazni mene? To ne bi bilo fer.
Ona to nije zaslužila. Moja žena i moja deca nisu to zaslužili.
Možda ja jesam jer znaš da sam...
Da li je to tvoj Bog, Mekenzi?
Nije ni čudo što se utapaš u velikoj tuzi.
Bog nije takav.
To nije Božije delo. - Ali nije ni sprečio.
On ne sprečava mnogo toga što mu zadaje bol.
Ono što se dogodilo Misi je bilo delo zla.
I niko u vašem svetu nije imun na to.
Želiš obećanje o bezbolnom životu. - Da. Da.
Ne postoji.
Sve dok je bar jedna duša u univerzumu slobodna da ne prati Boga,
zlo će naći način da se uvuče. - Mora da postoji bolji način.
Postoji.
Ali bolji način uključuje poverenje.
Ne želim više da budem sudija.
Misi.
Ne može te čuti.
Može li me videti?
Ne.
Ali zna da si ovde.
Da li je dobro? - I više nego što možeš zamisliti.
Misi!
Da li mi je oprostila? - Za šta?
Što nisam uspeo da je spasim. Što nisam stigao na vreme.
Misi ne misli tako.
Kao ni Nan ili Otac.
Vreme je da pustiš to.
Kako je bilo? - Užasno.
I predivno.
Ponosan sam na tebe, prijatelju.
Hvala ti što si mi dopustio da je vidim.
To nije bila moja ideja.
Ovo uvek bolje izgleda kada radimo zajedno, zar ne?
Bog ima vremena za sunčanje?
Dušo, nemaš pojma koliko trenutno radim.
Oče...
Da, Mekenzi?
Bio sam prilično oštar prema tebi.
Oprosti.
Nisam imao pojma. - U redu je. Sve je to sada iza nas, gde treba i ostati.
Možda možemo početi da zajedno rastemo bez toga.
To mi se dopada.
Hvala ti što si mi dopustila da vidim Misi.
Bilo mi je zadovoljstvo.
Ne mogu da ti opišem koliko sam bila srećna što sam videla vas dvoje zajedno.
Misi je posebna devojčica. - Jeste.
Sada razumeš.
Mogu stvoriti neverovatno dobro iz neizrecive tragedije.
Ali to ne znači da ja te tragedije izazivam.
Nakon svega što sam osećao prema tebi u mom srcu,
zašto si se trudila da dopreš do mene? - Zato što je ljubav takva.
Ja stvarno ne razumem te veze, zar ne?
Ali ti me i dalje voliš.
Muškarci. Takvi su idioti ponekad.
Da li sam to čuo da me je Bog nazvao idiotom?
Ako si se ti prepoznao, onda jesi. Onda jesi.
Mek, idi odmori. Čeka te naporno veče.
Hoće li mi neko reći gde idemo?
Pogledaj oko sebe, Mekenzi. Ne zaboravi da uživaš u putovanju.
Evo nas.
To je to? - Za tvoje oči.
Samo večeras, voleli bismo da dobiješ uvid u ono što mi vidimo.
U redu.
Šta su oni? - Ne „šta”, nego ko.
Očeva deca iz svakog plemena i naroda.
Ono što vi nazivate karakter i osećanje, mi vidimo kao boju i svetlost.
Šta se dešava sa njim.
Zašto je on fokusiran na nas? - On je fokusiran na tebe.
Da li je to...
Tata.
Mek, žao mi je.
Za sve. Bio sam slep i nisam mogao da te vidim.
Nikoga nisam mogao da vidim.
Da, znam.
Znam.
Bio sam uplašen.
Nisam znao šta da radim.
Sine, opraštam ti.
Postao si otac koji ja nikada nisam mogao biti. Tako sam ponosan na tebe.
Hoćeš li mi ikad oprostiti?
Videćemo se opet, sine.
Idemo kući.
Mek. Probudi se.
Vreme je da krenemo.
Oče?
Dobro jutro, sine.
Ti se zezaš sa mnom, zar ne? - Uvek.
Za ono što moramo uraditi danas, treba će ti otac.
Gde idemo? - Uskoro smo stigli.
Ovde smo da bi uradili nešto što će biti veoma bolno za tebe.
Molim te, nemoj. - Sine, na putu smo tvog isceljenja
i završetka ovog dela tvog putovanja.
Tražiš od mene da mu oprostim?
Ubio mi je ćerku.
Želim da ga povredim.
Želim da ga povredim...
onako kako je on povredio mene. Želim da ga ti povrediš.
Znam da želiš.
Ali je i on moj sin. I želim da ga iskupim. - Iskupiš?
On treba da gori u paklu.
Znači, opet želiš da sudiš?
Znači, samo ćeš ga pustiti da se izvuče s tim?
Niko se neće izvući ni sa čim.
Sve snosi posledice.
Šta je on uradio... - je užasno.
Ja ne tražim da oprostiš za ono što je učinio.
Tražim od tebe da mi veruješ da radim ono što je ispravno
i da znam šta je najbolje. - I onda šta?
Opraštanje ne uspostavlja odnos.
Ono znači da drugu osobu prestaješ da kriviš.
Mek, bol te izjeda iznutra,
oduzima ti sreću i osakaćuje tvoju sposobnost da voliš.
Ne mogu.
Nisi stao zato što ne možeš dalje, već zato što nećeš dalje.
Ne moraš to uraditi sam. Ja sam ovde s tobom.
Ne znam kako.
Samo kaži naglas.
Ja...
Ja ti opr...
Ja ti opraštam.
Mekenzi, predivan si.
Još uvek sam ljut.
Naravno da jesi. Niko ne može da sve to izbaci odjednom.
Možda moraš ovo da ponoviš još 1000 puta pre nego što postane lakše.
Ali postaće lakše.
Idemo.
Hajde da odvedemo Misi kući.
Opraštam ti.
Molim te, molim te!
Dobro je po telo da vode isceljenja poteku.
Ovo su tvoje suze, Mekenzi.
Skupljali smo ih već dugo vremena.
Izvoli. - Hvala.
Mekenzi, imamo nešto za tebe što treba da razmotriš.
Možeš ostati ovde s nama ili da odeš kući svojoj deci i Nan.
U oba slučaja, obećavamo da ćemo uvek biti s tobom.
Šta je s Misi?
Ako ostaneš, videćeš je ovog popodneva.
Ako odeš, ostavićeš je ovde. Ali samo za sada.
Pa, šta ona želi? - Ona bi volela da te vidi danas.
Ali ona živi negde gde ne postoji nestrpljivost,
pa joj neće biti problem čekati.
Sve otkad sam ovde je tako neverovatno.
Kod kuće, moram da idem na posao,
da se trudim da budem dobra osoba.
Da volim svoju porodicu.
Ne znam.
Da li je ono što ja radim stvarno važno?
Apsolutno. Mek, ti si važan. Tako da je važno i sve što radiš.
Svaki put kada voliš, Mek, ili oprostiš...
Sa svakim činom dobrote, svemir se menja. Nabolje.
Ako je nešto važno, onda je sve važno.
Onda želim da idem kući.
Možemo li te zamoliti da nešto učiniš za nas kada pođeš? - Bilo šta.
Potreban si Kejt. - Kejt misli da je ona kriva za Misinu smrt.
Imao si svoju krivicu kojom si se bavio. Ali to vreme je završeno.
Kada se vratim...
želim da i dalje budete deo mog života. - Uvek sam i bila tu.
Uvek sam bio. - Ja ću uvek biti.
Dobro je.
Jer ste mi postali izuzetno dragi.
Volim te, Mek.
Mek?
Mek.
Zdravo, prijatelju. Budan si.
Gde sam? - U bolnici.
Gde je Otac?
Idem po doktora i porodicu. - Dobro.
Vili...
Bila je tamo.
Ko, Mek? Ko je bio?
Moram da razgovaram sa Kejt.
I sa Nanom. I Džošom. - Smiri se.
Moram im reći. - Ovde su. Medicinska sestra je otišla po njih. U kantini su.
Šta se desilo? - Pa, prijatelju, udario te je kamion od 40 tona.
Sinoć? - Ne, u petak. Nakon što si mi ukrao auto.
To je nemoguće.
Proveo sam vikend u kolibi.
Mek, nikada nisi stigao do nje. - Da, jesam. Stigao sam.
Bio sam tamo. - U redu. Prijatelju, ovo je trenutno previše za tebe.
Sreo sam Boga.
Otac mi je rekao da ti kažem da si mu izuzetno drag.
Mek? -Odmori se.
Dobro si.
Oprosti mi. Za sve.
U redu je. Pričaćemo o tome kasnije, dušo. Sada se odmori.
Imam toliko toga da ti kažem o...
jezeru, Ocu.
I Misi.
Bila je tamo. Video sam je.
U redu je.
Više je nego dobro.
Srećna je.
Prelepa je.
Tako je lepa.
Zdravo, šampione. - Dušice...
Ti si jak.
Hvala ti.
Daj mi minut sa Kejt.
Važi. - Hvala ti.
Hej, ti.
Znam da stvari između nas nisu bile baš najbolje u zadnje vreme.
Bio sam toliko izgubljen u svojoj tuzi da...
nisam ti mogao pomoći u tvojoj.
Stvarno mi je žao.
Kejt...
Ništa od toga nije tvoja krivica.
Ali da nisam bila neoprezna u tom čamcu...
Pogledaj me.
Ne razmišljaj o prošlosti.
Sve će biti u redu.
Znam kako je nositi u sebi ono što si ti nosila.
I tek počinjem da učim...
kako ne kriviti sebe.
I nadam se da ćemo to naučiti zajedno.
Nije važno kroz šta prolaziš. Ali nikada više nećeš prolaziti kroz to sama.
Mnogo te volim. - Volim i ja tebe, tata.
Toliko te volim, Kejt.
Tog popodneva, Mek je rekao Nan sve.
Verujem ti.
Tokom narednih nekoliko nedelja, Mek se brzo oporavljao.
Sigurno se neko od vas pita je li sve zaista bilo onako kako se Mek priseća.
Ili da li se to uopšte dogodilo.
Moraćete to sami da odlučite, pretpostavljam.
Dovoljno dobar dokaz su promene koje vidim svakodnevno na svom prijatelju.
Dok grgeči još uvek grizu, Vili mi je obećao 10 dolara
ako nadmašim njegov rekord od 3 kg. - To je laka zarada.
Jesi li poneo štap za mene? - Izaberi.
Imam jedan i za tebe, ako budeš imala sreće. - Prihvatam izazov.
Velika tuga je nestala.
Mek većinu dana proživljava u dubokom zadovoljstvu.
On voli više od većine. Brzo oprašta.
Još brze traži oproštaj.
Tata.
On je opet postao dete. Ili, dete koje nikada nije mogao biti,
uživajući u jednostavnom poverenju i radoznalosti.
I ne bi me iznenadilo ako, s vremena na vreme,
Mek izuje svoje cipele, samo da proveri...
Pa, znate već...
biblijskifilmovi.com